ЛЪЖЦИ! МАЙНАТА ВИ, ОСНОВАТЕЛИ!
- С факлата дотук, Тим. - Нося послание за татко от Инженерния.
- Какво правиш тук? - Нося вест.
- Защо си го пуснал, Рой? - Защото Тими го накара.
ГЕНЕРАТОРЪТ СПИРА СЛЕД 15 МИН.
Какво мислиш?
Нямаме избор.
Да, съгласен съм.
- Изведи го от тук. - Веднага.
- Върви, хайде. - Тате!
Пет удара.
Защо бие камбаната?
- Ще атакуват след определен брой удари. - След колко?
Явно след три. Готови!
Затворете очи! Не гледайте!
По местата! Заловете Ръсел жив!
За свободата!
Не спирайте!
Напред!
Отстъпление! Бягайте!
- Ръката ми се отплесна, не исках да... - Знам.
- Той защо не отвори? - Така му е било наредено.
Дали Ръсел ни е излъгал?
Не знам.
Има начин да разберем.
И ако ни е излъгал?
Бездруго ще умрем.
- Да излезем навън. - Навън!
Боже мой.
Хайде.
Хайде де!
По дяволите.
ЛЪЖИ
ПО ПОРЕДИЦАТА НА ХЮ ХАУИ
Добре.
Хайде, закъсняваш.
Това е Жулиета.
- Престъпница ли е? - Не, Барни, нова е в Механичния.
Идва от средните нива. Май е загубила бас.
Ела, малката.
Слушай внимателно. На всеки пет минути идва нов товар. Ясно?
- Вече й казах. - Може да не си й обяснила добре.
От Снабдяване би трябвало да хвърлят само непотребни вещи,
но понякога забравят.
Каквото мине през нас, отива за изгаряне.
Връщаме читавите неща в Снабдяване.
А най-хубавите даваме на Уокър.
Тук е горещо. Пий, докато урината ти стане светла.
- Гладис, говориш гадории. - Знаеш ли какво е гадория, Шърли?
Да заспиш на лентата,
косата ти да се заплете в нея и да изтръгне скалпа ти.
- За Уокър? - За горене, Уокър мрази играчки.
- Може ли да я взема? - Защо?
Ако намеря време, ще я поправя.
Ако намериш свободно време, може да ме заместиш.
- Пречим ли ти да спиш? - Не.
Не си длъжна да оставаш при г-жа Уивър. Ела при мен и татко.
Не, благодаря.
Както искаш.
Тук ще си много самотна.
Няма твои връстници.
Може би не искаш приятели.
Какво майсториш?
- Нищо. - Наистина ли?
- Не сме магазин за играчки. - Щях да й отделя само пет минути.
Тук работиш за мен и силоза, но основно за мен.
Ако ти се ремонтира...
Поправи това.
Видях го на лентата.
Опитай се да го поправиш.
- Какво е? - Трябва сама да разбереш.
Мина доста време.
Откога?
Откакто имах приятели.
- След като мама почина... - След като майка ти се самоуби.
Тук, долу, говорим направо.
Ако някоя помпа аварира,
не казваме, че не работи на пълна мощност, а че е счупена.
Тъжно е, ужасно е.
Но майка ти се самоуби.
Да.
Другите деца ме избягваха като чумава или не знаеха какво да кажат.
Та мина доста време.
Ще ти разкажа нещо. Преди няколко години заболях от пневмония.
Не знам как се заразих тук долу, но бях тежко болна.
Д-р Стърн ми даде пеницилин и се оправих.
Но първата нощ...
Сънувах кошмар. Оказа се обаче, че не е било само сън.
Отворих очи и осъзнах, че докато съм спала,
всички са изчезнали.
Бях съвсем сама.
Чувството беше ужасно.
Отворих вратата и излязох в коридора.
Виках: "Има ли някой тук? Има ли някой?". Виках ли, виках...
Накрая съседът Фред кресна да млъкна, защото беше 3 ч.
Много ме зарадва.
Приключваме.
- Уокър ли я поправи? - Не, аз.
- Подарявам ти я. - Защо? Не съм дете, не искам играчки.
Шърли, тя се опитва да ти се извини.
Приеми подаръка и се усмихни.
Как я поправи?
Пружината беше счупена, запоих я при Уокър.
Ехо?
Има ли някой?
Хайде.
Не!
Добре.
ОПАСНО! ВЛИЗАНЕТО ЗАБРАНЕНО!
Какво е това?
Мисля, че са отпреди бунта. Нищо друго не знам.
Веднъж дойдох с Нокс и приятелите му и заспах там.
Те забравиха, че съм с тях.
Оставиха ме тук и загасиха лампите.
Когато се събудих, беше пълен мрак.
- Върнаха ли се да те търсят? - Не.
Как си излязла?
Не успях. Останах тук до края на живота си.
Движех се много бавно.
Но успях да изляза.
Аз не бих могла.
Напротив. Какво друго ти остава? Да умреш?
По дяволите.
КАКВО КРИЕШ, РЪС?
Ехо?
ИСТИНА
Добре.
Чудесно, чула си музиката.
Обожавам тази песен.
Едно ще ти кажа.
Опита се да отвориш вратата.
Нормално, виждаш затворена врата и се чудиш какво има зад нея.
Разбирам те.
Но ако се опиташ отново,
ще те убия.
Превод на субтитрите Анна Делчева